Östberlin, Östtyskland
Ursäkta, har ni en tändare?
HVA har precis ingått ett avtal.
Ubåtsdelar ska smugglas till SADF havsvägen.
FN-sanktionerna kringgås. Den kallas "Operation Traumschiff".
Lenora är djupt inblandad. Det har jag bevis för.
Klarar ni av att föra hit henne i morgon?
Ni vill väl ha henne levande?
Jag skämtar bara.
Jag ordnar det.
Kom till Tucholskystrasse klockan 22.00 i morgon.
Det ligger intill amerikanska ambassaden.
Jag ordnar så att ni tre får komma till väst.
Pojken följer väl också med?
Ja. Meddela Brigitte Winkelmann att allt går enligt planerna.
Förenta staternas ambassad, Östberlin
- Vad tycker du? - Spännande.
Alla älskar "The Rocky Horror Show".
Vi klär ut oss, får med oss publiken och visar dem hur frihet känns.
- Jag vet inte. - Kom igen.
Du skulle passa perfekt som Brad. Jag spelar Janet.
Det blir roligt.
Varför inte "West Side Story"?
Alla kan vara med i "The Rocky Horror Show".
Publiken får delta mycket.
Vad som helst för Gud och fosterlandet.
Östtyska underrättelsetjänsten
Dåliga nyheter, kamrater. "Operation Traumschiff" har sänkts.
"De här bilderna skickas till västtysk press" -
- "om ni inte genast ser till att fartyget vänder."
Fartyget befinner sig för närvarande utanför den nederländska kusten.
Passagerarna vet såklart inget.
Vårt enda val är att vända fartyget.
Nej. Vi är fortfarande skyldiga 30 miljoner D-mark för fartyget.
Kommer delarna inte fram får vi inga pengar.
- Det handlar inte bara om pengar. - Vad annars?
- Barbara. - Vi försöker inte bli populära.
Sen när bryr vi oss om vad väst tycker?
Vad har vi att förlora? Vårt goda rykte?
Pressen tappar snart intresset.
- Det gör inte våra borgenärer. - Ni har rätt.
Vi borde inte avvika från vår kurs.
Och hur ser ni på de rättsliga följderna av publiceringen?
Vi är medlem i FN och den här affären strider mot FN-embargot.
De rättsliga följderna är oväsentliga i nuläget.
Det dröjer fem år innan det tas upp i rätten.
Vem vet om vi fortfarande existerar om fem år?
DDR upplever sin värsta ekonomiska kris nånsin.
Vi levererar varorna och får pengarna.
Då kan vi betala en del av våra skulder.
- Den saken avgör jag. - Jag säger det en gång till.
Vi förlorar 30 miljoner D-mark om fartyget vänder.
Jag fattar ett beslut under dagen.
Ta reda på vem som skrivit brevet under tiden.
Västberlin, Västtyskland
- Ska vi inte ge Der Spiegel bilderna? - Inte än.
Det kan vi göra om vårt hot inte räcker.
- Men det är en enorm chans. - Professor Tischbier.
Vad gör ni för att få ut mina flickor?
Förbundsministeriet har folk på plats.
- De hittar er familj. - När då?
Tina. Sånt här dröjer alltid ett tag.
Allt tar för lång tid.
När jag tänker på min man i fängelset... eller på Marianne...
Tanken på att mina flickor är nånstans utan oss...
...får mitt hjärta att brista.
Snälla. Ni anar inte hur brutala de kan vara.
Kafé Wedekind Västberlin, Västtyskland
VI VET VAD NI ÄR INBLANDAD I
Vi åker till Österrike i kväll.
- Jag reser ingenstans i kväll. - Vad menar du?
Jag behöver mer tid. Ensam.
Vi har inte setts på hela våren. Jag var ensam i två månader.
Jag måste ta hand om min mamma.
Jag behöver dig nu.
Det handlar inte om dig, utan om mig.
- Vi borde ha skaffat barn. - Va?
Om vi hade skaffat barn...
Det är slut, Frank.
Jag älskar dig inte längre.
Förskola i Kleinmachnow, Östtyskland
Hej! Oj, vad tung du är.
Jag ska leta sniglar.
Där.
- Titta, mamma! - Du är en riktig snigel-expert.
- Så klibbig. - Kom, nu går vi.
Du måste vara hungrig.
VAR ÄR TINAS BARN? DE KOM ALDRIG!
- Hej, mamma. - Hej.
Du kom precis i tid till lunchen.
Jag är jättehungrig.
Har du tagit med Max till stan nån gång?
Han är för liten för museer. Men han gillar S-Bahn och tåg.
- Gör han? - Ja, han älskar tåg.
Precis som du gjorde. Hurså?
Jag funderade på vad vi kan göra ihop.
Vad säger Annett?
Ärligt talat vill hon inte att jag ska träffa honom.
- Har hon sagt det? - Ja, mellan raderna.
Jaha. Hon behöver nog tid att vänja sig vid dig.
Hon har tagit hand om Max ensam.
Du måste ha tålamod.
Ja, kanske det.
På barnhemmet jag arbetade på i Angola...
...fanns det en pojke.
Han var mindre än de andra och tydde sig till mig. Jag såg efter honom.
Men när jag fick chansen att komma hem lämnade jag honom bara.
Jag tänker ofta på honom.
Nu är han kvar där och jag är här.
Och Annett låter mig inte träffa Max.
Jag kanske har gjort ett stort misstag.
Det värsta som finns.
När föräldrar skiljs från sina barn.
Minns du Thomas syster Tina?
- Ja, självklart. - Hon satt i fängelse.
Hon fördes till Västtyskland, men inte hennes barn.
- Var finns de nu? - Jag vet inte.
Kaptenen läste upp passagerarlistan för mig.
- Rose fanns inte med. - Använder hon ett falskt namn?
Jag beskrev henne för kaptenen.
Han sa att det inte fanns nån sån person ombord.
Och med det menar du nån som...?
- Ja. - Okej.
Man lägger lätt märke till henne.
Var håller hon hus?
Kan hon ha simmat i land och tipsat pressen?
Jag pratade med ansvariga för övervakningen på hotell Panorama.
Innan fartyget avreste -
- kopplade växeln vidare ett samtal till Västberlin.
- Kunde samtalet spåras? - Ja.
- Det kom från Fuchs hotellrum. - Spelades det in?
Nej, tyvärr inte. Det var en säker linje.
- Ni ville prata med mig. - Sätt er.
- Jag står hellre. - Som ni vill.
Jag har fått kännedom om beklagliga händelser, kamrat Rauch.
Vid första anblick verkade de inte hänga ihop, men allt pekar mot er.
Mot mig?
Om det var ni eller Rose...
...som ringde Västberlin från mitt hotellrum i Rostock är irrelevant.
- Ringde? Vi har inte... - Nån ringde!
Och jag vet att det inte var jag.
Och hotet om att offentliggöra våra affärer i västtyska pressen...
Ni två, förutom kamrat Dietrich och jag själv -
- var de enda i Rostock som kände till affären.
Era anklagelser är helt ogrundade.
Jag såg till att affären med SADF blev av.
Varför skulle jag...
Jag misstänker att ni inte förlikat er med det rådande läget, kamrat.
Och jag anar att er lojalitet mot ANC -
- eller mot Rose är starkare än er lojalitet mot oss.
Vet ni vad jag anar, kamrat Fuchs?
Jag anar att ni och vår stat har hamnat på fel kurs.
- På tal om det har jag vänt fartyget. - Va?
Vi vill inte att vapnen konfiskeras. Det vill inte våra arbetare heller.
- Rose Seithathi är förresten borta. - Är hon inte kvar på fartyget?
Kamrat Rauch, från och med nu ska ni vara tyst.
Ni friställs omedelbart från ert fältarbete.
Och ert särskilda resetillstånd är indraget.
- Det var länge sen. - Ja.
Du ser ut att må bra.
Bra för att vara död, menar du?
Jag fick reda på att du överlevt för två veckor sen.
Jag kunde knappt tro det.
Förrän nu.
- Jag var säker på att du var död. - Jag märkte det.
Jag såg dig fly i Angola.
- Var är Ingrid? - Hon sover.
- Hon sover, Lenora. - Förlåt.
Vet du vem som räddade mig?
- Gary Banks, av alla människor. - Han är död. Skjuten.
- Hur vet du det? - Jag såg honom i Rostocks hamn.
Det kanske var Rose.
Enligt Fuchs är Rose inte ombord på fartyget.
Jag har ingen aning om var hon är och kan inte leta efter henne.
Vad som helst kan ha hänt.
Den sydafrikanska regimens legosoldater jagar ANC.
Förlåt. Jag är lite berusad.
Fuchs har gett order om att vända fartyget och skyller fiaskot på mig.
Vilket fiasko?
Nån vet att DDR ordnar vapenaffärer mellan Västtyskland och Sydafrika.
De hotar med pressen.
Fuchs tror att jag ringt och informerat nån.
Det kanske var du. Som ringde, alltså.
Fuchs drog in mitt resetillstånd.
Jag har redan bokat flyg till Kapstaden.
Varför skulle jag avslöja min egen affär? Varför?
Jag hade tänkt mig nåt helt annat.
Vad då?
Fartygets last, ubåtsdelarna till SADF -
- skulle hamna i händerna på ANC i Angola.
- Det var åtminstone min plan. - Va?
Tänkte du sabotera affären? Du?
- Det hade jag aldrig trott. - Det spelar ingen roll nu.
Nu är jag fast här.
I det här dödsdömda landet.
Tänk om jag kunde hjälpa dig att korsa gränsen.
Vad vore det värt?
Vad som helst.
Kleinmachnow, Östtyskland
Nu, då?
Nu måste du skita ner händerna en sista gång.
Max?
Hej, Max. God morgon.
Var inte rädd, jag är din pappa.
Jag misstänkte att Martin var här för Max skull.
Men att han tänkte kidnappa honom... med hjälp av dig...
Han är trots allt hans pappa.
Det innebär stora fördelar för dig också.
Du kan fokusera på karriären och slipper tänka på familjen.
Bara tänka på jobbet, dygnet runt, varje dag. Ett framgångsrecept.
Tro mig, jag vet vad jag pratar om.
Och Martin blir en fantastisk pappa.
- Vad har hänt? - Ta honom, han slutar inte gråta.
- Max, gubben. Vad säger Annett? - Jag...
Vad är det? Vad är det?
Kom så plockar vi fram tågbanan.
- Tänker du kidnappa honom? - Ja, det är planen.
- Du kan inte mena allvar. - Jo.
Det är inte mitt land mer. Max får inte växa upp här.
Kära du, du är inte uppvuxen i ett land -
- utan i mitt hus, hos mig. Max har sin mamma här.
Ja, Annett. Du har själv sagt att hon aldrig är hemma. Hon...
...tar mer ansvar för Max än du.
- Mamma. - Jag kommer strax, Max.
Jag vill att Max ska få vara fri.
- Vad innebär det? - Jag drar mig ur jobbet.
- Det gör ingen. - Jo, du ska få se.
Kan du ta hand om Max i dag?
Vart ska du?
God morgon, Berlin! Tack för att ni kom.
Aids är en sjukdom och har inget med moral att göra.
- Kamrat Dietrich. Kaffe? - Gärna.
Det är den goda sorten.
Aids gör ingen skillnad på personer.
Aids behandlar alla lika. Oavsett etnisk tillhörighet...
Tack gode Gud att det inte finns bögar här.
Vi tjänar nästan lika mycket på blodtransfusioner -
- som på äpplen och päron.
Tänk om vi var tvungna att aids-testa alla.
Vad förskaffar mig den äran?
- Jag letar efter Annett Schneider. - Har hon inte kommit än?
- Är hon sjuk? - Hon har ett olämpligt förhållande.
- Med herr Amend, menar ni? - Vem annars?
Med olämpligt menar ni...?
Unga måste få en chans att utmärka sig.
Och att växa med sina uppgifter.
Jag har alltid anat att Annett hade potential.
- Kamrat Fuchs har näsa för talang. - Precis.
- Nu kan Sprembex-affären fortgå. - Strålande.
Men för att vilseleda folk -
- spred DDR:s regering ett rykte -
- om att aids utvecklats av amerikanska militären som ett vapen.
De kallar det...
Operation infektion.
"Operation infektion."
Det var ju KGB.
Tänker de ge oss skulden?
På andra sidan gränsen lider våra östtyska vänner av aids.
Det har jag bevis för.
- Redan? - Ändrade planer.
- Var är han? - Håll dig lugn, Annett.
Max mår bra. Han är med sin farmor.
- Är Ingrid också inblandad? - Sätt dig, Annett.
Vi måste prata.
Jag ska vara ärlig, Annett.
Jag har planerat nåt och behöver din hjälp.
Varför skulle jag hjälpa dig?
Om du vill träffa Max igen gör du som jag säger.
- Det menar du inte. - Du känner mig inte så bra.
Var är Tina Fischers döttrar?
För att hitta ett botemedel måste vi samarbeta.
För att kunna samarbeta måste vi göra oss kvitt fördomarnas bojor.
Vad det nu ska betyda.
Det har länge varit tabu att prata om det. Sanningen måste ut.
I dag vill jag tala om...
... "att jag är en usel Stasi-agent".
...att jag är hiv-positiv.
Vad säger han?
Jag var rädd att han skulle avslöja oss också.
Som HVA-agenter, Hartmann.
Och jag ska viga resten av mitt liv åt kampen för ett botemedel.
Glöm inte tillställningen på USA:s ambassad i kväll.
Klockan fem.
"The Horry Rocky Show."
- Det låter roligt. - Ja.
Ring Nina. Hon tar hand om Winkelmann.
Okej.
Barnhem, Östtyskland
Så fint att ni vill adoptera äldre barn.
Många unga par vill bara ha spädbarn.
Ni kan väl berätta lite om er själva?
Börja du, älskling.
Ja.
Vi är fortfarande väldigt unga.
Men vi har varit tillsammans sen vi gick i skolan.
- Vi har alltid velat ha barn. - Vi hade faktiskt en son.
Max. Berätta du, älskling.
Jag trodde länge att vi aldrig skulle komma över förlusten.
Det kändes så orättvist att han togs ifrån oss så tidigt.
Man tar sig bara igenom det genom att minnas -
- de korta, lyckliga ögonblicken.
Jag glömmer aldrig hur det kändes att hålla Max.
Men nån gång...
...inser man hur mycket i livet man inte kan styra. Eller hur?
Ja.
Till slut måste man se framåt och gå vidare.
- Ja, vi måste gå vidare. - Ja.
Jag märker att ert hem är fullt av kärlek.
Och socialistiska värderingar, förstås.
Jag ska hämta systrarna vars föräldrar har flytt till väst.
Tack.
Det här är Christa och Michaela.
Ni kan gå ut igen. Vänta utanför.
De var inte som jag föreställt mig.
Vi kan inte uppfylla alla önskemål. Inte med så kort varsel.
Det måste ju stämma, eller hur?
- Jag fick en dålig känsla. - Ja.
- Har ni inga andra systrar? - De här två var rara, men...
Jo, vi har systrarna Fischer.
- Ja. - Men de är redan bortlovade.
De blir hämtade nästa vecka.
Det kanske går att lösa på nåt sätt.
Vi har ett viktigt, brådskande uppdrag.
- Topphemligt. - Ja.
Vi vill träffa de andra systrarna.
Det här är Steffi och Sandra.
Ni kan gå igen. Vänta utanför är ni snälla.
Systrarna Fischer är HVA-material.
Ja, vi vill ta dem med oss direkt.
Ja.
Gör det, ni. Jag ordnar med papperna.
Ja. Tack så mycket.
Flickorna kommer att tjäna DDR väl och det har ni bidragit till.
- Lycka till. - Tack så mycket.
Ha en bra dag.
Er mamma har skickat oss.
- Jag tror dig inte. - Kom nu.
- Jag tänker inte åka med. - Vi har känt er mamma sen vi var små.
Hon heter Tina, hennes smeknamn är Knupsi -
- och hon har ett födelsemärke precis här.
Steffi? Sandra!
Vi måste skynda oss.
Steffi! Sandra!
Förenta staternas ambassad, Östberlin
Välkommen.
Välkomna till amerikanska ambassaden.
I programmet finns givetvis en tysk översättning.
Ert toalettpapper.
Välkommen.
Sätt er längst fram. Då blir det roligare.
- Ha så roligt. - Allt ser bra ut, hörni.
Inget slår att dela det bästa av vår kultur med fienden.
Underskatta inte kulturell diplomati.
Även om hela publiken jobbar för Stasi?
Särskilt om hela publiken jobbar för Stasi.
Ett program?
- Redo för närbilderna, frau Netz? - Ja, men...
...efter föreställningen behöver jag din hjälp.
Okej.
Varsågod.
Tack.
BND:s fältkontor Västberlin, Västtyskland
Gianni, en till Martini med twist.
Och en till damen också.
- Får jag slå mig ner? - Stolen är ledig.
Jag lämnade min fru i morse.
Vilken tur jag har.
Jag ville dra, men flygen till Kapstaden går först i morgon.
Då får vi åtminstone en natt ihop.
Herr Rausch. Den här vägen.
- Vad heter de? - Steffi, Sandra och Lenora.
- Det är Katie och jag heter Hilde. - Var inte rädda.
Vi har spelat teater och klätt ut oss.
Nu ska Katie sminka er riktigt fint.
Våra kollegor från amerikanska ambassaden kör över er.
De söker inte igenom diplomatfordon. Vi har två bilar.
- Bra. - Var är pojken?
Han stannar här.
- Tack. - Ta hand om dig.
Okej, är ni redo för ett riktigt äventyr?
Jag höjer musiken och vi dansar.
När vi passerar gränsen ska ni bara le.
- Okej? - Det ska vi väl klara?
Ja!
Lycka till! Ta hand om er.
Oroa er inte. Sköt om er.
- Tack så mycket. - Hej då.
Nu ska vi se var er mamma är.
- Där är mamma! - Mamma!
Mamma!
Jag har saknat er så mycket.
Morbror Thomas!
Var är pappa?
Brigitte Winkelmann?
- Vad gör ni här? - Griper er.
Var är Martin?
- Var är Martin? - Han kommer inte.
Jag kan kliva in själv. Jag kan kliva in själv.
Vad pågår här?
Kryssningsfartyget innebar en förlust på 30 miljoner D-mark.
På torpederna förlorade vi 20 miljoner D-mark.
De saboterade Sprembex-försöken innebar en förlust på 50000 D-mark.
Förstörelsen efter Tjernobylolyckan kostade oss en halv miljard D-mark.
- Sluta nu. - Det är bara toppen av isberget.
- Vi hittar på nåt nytt. - Jag vill inte höra mer.
Vår framgång hänger på blod- och plasmatransfusioner.
Sjukhus och läkemedelsföretag i väst får inte nog av det.
Och det bästa av allt är att det är gratis.
Våra lata medborgare producerar det.
Vi tog det från dem och skickade i väg det. Enkla pengar.
Men nu har nån sjuk fjolla i väst gått ut i tv -
- och sagt att aids-viruset sprids som en löpeld här.
- En person kan inte störta ett land. - Jo!
Ett land som hålls upp av vingliga styltor.
Vårt land vilar på en stadig grund av goda värderingar.
Man blir inte rik av goda värderingar.
Goda värderingar är bara utsmyckning.
Här.
Firandet hade kunnat bli storartat.
- 25-årsjubileet av Berlinmuren? - Ja.
Fyrverkerier, blå himmel och björnbärsbuskar.
Ett firande av allt vi har åstadkommit.
Nu blir det bara en parad.
Hellre en parad än...
Jag tänker ändå prata med Mielke om björnbären.
- Ja, vem är det? - Hej!
Vad tyckte ni om föreställningen?
- Det är mitt i natten. - Det är faktiskt tidigt på morgonen.
Jag tänkte att ni har nyckel till min lägenhet.
Jag? Varför då?
Jag tappade min i Kreuzberg.
Jag vill inte väcka min fru Maria.
Om hon får reda på att jag dansat med Katie dödar hon mig.
Nej jag menar, varför skulle jag ha er nyckel?
Vi gör så här. Jag väntar precis här.
Ring den ni måste ringa. Jag är skyldig er en gentjänst.
Hallå?
I SÄKERHET I KAPSTADEN. VÄNTAR PÅ DIG, MIN ÄLSKLING
Herr Posimski, ni arbetar visst med en ny bok.
Alla vill säkert veta vad den handlar om.
Idén till boken kom som en blixt.
Boken handlar om en motvillig spion från DDR.
Han vill lämna spionlivet bakom sig och leva ett enkelt liv -
- men hans rykte föregår honom.
Vart han än kommer vill folk antingen hjälpa honom eller döda honom.
En 1900-talets Candide.
Det låter spännande. Vad ska det heta?
Jag tror att jag ska kalla den...
... "Legenden om Kolibri."
Text: Sanna Gillberg www.sdimedia.com